Akademikerforbundet: Vårens «styggeste» eventyr?
«Vårens vakreste eventyr» ble i år alt annet enn vakkert, med den første streiken i statlig sektor siden 2012. Paradoksalt nok da også under en rødgrønn regjering, skriver forbundsleder i Akademikerforbundet, som også imøtegår LO-argumentet om «lik lønn for likt arbeid».
![Stat, kommune og privat sektor konkurrerer om de samme hodene i samme marked, skriver Mizanur Rahaman, forbundsleder for Akademikerforbundet. ](https://www.altinget.no/cdn-cgi/image/q=80,fit=crop,w=2560,f=jpeg/https://legacy.altinget.no/images/article/5052/7811.jpg)
![Mizanur Rahaman](https://www.altinget.no/cdn-cgi/image/q=80,fit=crop,w=64/https://legacy.altinget.no/images/person/4103/0-mizanur-rahaman.jpg)
Mizanur Rahaman
Forbundsleder, AkademikerforbundetBakteppet var LOs ønske om én avtale i staten. Med på laget hadde de fått med seg regjeringen, som valgte å bruke rå makt til å presse Unio og Akademikerne over på én avtale. Argumentene fra regjeringen var velkjent LO retorikk. «To avtaler og lokal lønnsdannelse skaper lønnsforskjeller» og nå skal det være «likt lønn for likt arbeid». Det er i hvert fall det som ble kommunisert utad.
Da er det lov å spørre hvorfor vi ikke ser den samme motstanden hos regjeringen når det gjelder avtaleverket i kommunal sektor, der blant annet leger, ingeniører, jordmødre, ledere, mellomledere, arkitekter, psykologer, planforvaltere, rådgivere og mange flere omfattes av en avtalestruktur der de nærmest utelukkende har lokal lønnsdannelse.
Stat, kommune og privat sektor konkurrerer om de samme hodene i samme marked.
Minazur Rahaman
Forbundsleder, Akademikerforbundet
Når Unio ber om lokal lønnsdannelse for de samme stillingsgruppene i staten, er det plutselig et stort problem for både LO og regjeringen.
Det er paradoksalt å se enkelte kommunepolitikere snakke ned lokale tillegg, når de selv sitter som lokalpolitikere og forvalter et system med såkalt «trynetillegg» til de høytlønte.
Hundrevis av avtaler
Regjeringen er også kritisk til at det skal være flere enn én avtale i staten. Samtidig er de komfortable med avtalestrukturen i Spekter, som består av mange statlige foretak, og har hundrevis av avtaler. Hvis to avtaler i staten er et problem, bør vel hundrevis av avtaler være et større problem?
Det ser ikke ut til å bry regjeringen. Så lenge LO er fornøyd, er også regjeringen fornøyd.
Spillet vi har vært vitne til i år, handler verken om lavtlønn eller likelønn. Det handler rett og slett om at LOs posisjon i staten er truet. Noe de kan takke seg selv for.
Staten består nærmest utelukkende av ansatte med høyere utdanning. Når LO har en lønnspolitikk som ikke ganger disse gruppene, velger folk å organisere seg i fagforbund tilknyttet andre hovedsammenslutninger. Posisjonen LO har inntatt nå og retorikken de har brukt gjennom streiken, vil forsterke denne utviklingen.
Så lenge LO er fornøyd, er også regjeringen fornøyd.
Minazur Rahaman
Forbundsleder, Akademikerforbundet
Vi må ikke glemme at staten som arbeidsgiver ikke lever i et vakuum. Stat, kommune og privat sektor konkurrerer om de samme hodene i samme marked. Når det skal være likt lønn for likt arbeid i staten, mens det skal være lønn etter utdanning og kompetanse i resten av samfunnet, vil staten over tid miste verdifull arbeidskraft som velferdsstaten ikke klarer seg uten.
Fagforeningenes posisjon og makt burde i denne sammenhengen vært underordnet de store utfordringene og behovene vi har i staten. Det hadde velferdsstaten fortjent. I stedet fikk vi en av de mest polariserende og politiserte arbeidskonfliktene i moderne tid. «Vårens vakreste eventyr» ble dermed ganske stygt.
![](https://www.altinget.no/cdn-cgi/image/q=80,fit=crop,w=64/https://legacy.altinget.no/images/person/4103/0-mizanur-rahaman.jpg)